NA MOTIVY DECAMERONU GIOVANNIHO BOCCACCIA
Kdes byla při modlitbách? Proč jsi tam nebyla?
V noci utekla, musela jsem ji najít.
Trvalo to celé dopoledne.
- Zase utekla? - Jo.
Myslíš, že prošla bránou?
Myslíš, že mohla jen tak projít?
Musím bránu zkontrolovat.
Nebo možná prošla zdí.
Jak by asi mohla projít zdí?
To nevím.
Proč ti na té oslici tolik záleží?
Prostě to nedává smysl.
Proč na sobě máš zimní hábit? Je jaro.
Když jsem odcházela, byla tma,
a tohle jsem měla první po ruce.
Převléknu se.
Proč se mě pořád vyptáváš?
Překrásné ráno, sestry.
- Nemluv na nás, kurva! - Zasranej úchyle!
Nesmíš na nás mluvit, ani se dívat, šmejde.
- Zasranej úchyle. - A teď už kurva vypadni!
„Požehnán buď, Hospodine, vyučuj mě v tom, co nařizuješ.
Mé rty budou vypravovat o všech soudech tvých úst.
Veselím se z cesty tvých svědectví více než ze všeho jmění.
O tvých ustanoveních přemýšlím,
na zřeteli mám tvé stezky.
Nařízení tvá jsou pro mne potěšením.
V ustanoveních tvých se kochám,
nezapomínám na tvé slovo.“
Náš Pán, Kristus, byl v pokušení a trpěl za nás.
Zbožňujme jej.
Proč jsi nebyla na modlitbách?
Oslice utekla do lesa, musela jsem ji chytit.
Oslice zase utekla?
Ano. Myslím, že prošla bránou.
Dostala se ven bránou?
Dobrá. Tedy...
Postarám se, aby se to neopakovalo.
Dobrá. Řeknu to otci Tommassovi.
Co se to děje se Sestrou Alessandrou?
Byla úplně mimo.
Nevím. Asi za ní přijede otec nebo tak.
Už zase?
Jo. Je totálně mimo.
Jo. Je úplně zblblá.
Přece to, že tvůj otec dává klášteru peníze,
neznamená, že dostaneš všechno, co chceš.
Jo. Je to jako...
Nejspíš je právě teď ve své cele,
vyšívá nebo tak, a říká si:
„Bolí mě z toho prsty. Je to tak těžké!“
Ne, já ti řeknu, co dělá. Dívá se z okna.
Onehdy jsem k ní přišla
a ona fakt jenom hleděla z okna,
asi deset minut, bez hnutí.
- Opravdu? - Podle mě nejspíš
sní o nějakém muži,
co sem nějakým zázrakem přijede a odveze si ji.
Hodně štěstí s tím.
Já vím.
No, a co ti to říkala Matka Marea?
Nic. Hleď si kurva svého.
Dobře.
Ale já to udělám. Jo.
Můžu to zamést, jestli chceš.
Je to tady čím dál neuklizenější,
ale nejsem si jistá, kdo to dělá.
Možná bys mohla zamést sklep, je hodně zaprášený.
Víš co.
Sklep a oltář.
Já srovnám kadidlo,
protože se pořád rozsypává,
ale nejsem si jistá, kdo to dělá.
Ale také, Matko, je tu něco, co byste měla vědět.
Ano?
U večeře jsem viděla,
jak si Sestra Latizia bere dvě porce.
Možná jste to nepočítala, takže na tom nezáleží, ale...
kdyby ano, byla to Sestra Latizia.
Nemyslím, že by sis měla takových věcí všímat.
Každý z nás potřebuje různé množství jídla.
Vím, že v některé dny potřebuji víc jídla než ostatní
a nechtěla bych, aby někdo tak pečlivě sledoval, co jím.
Bylo by mi to nepříjemné.
Takže by ses s tím neměla trápit.
Ano, Matko.
- Ahoj, tati! - Ahoj, srdíčko.
- Jak se má můj andílek? - Dobře. A ty?
Mám se dobře. Vypadáš nádherně.
- Díky. - Aspoň podle toho, co vidím.
Jo. Vypadáš úžasně. Dávají ti najíst?
Za ty peníze, co jim posíláme, by tě měli krmit pořádně.
Ale vypadáš nádherně.
Díky. Jak se má máma?
Máma je v pohodě. Máma je... Všichni se máme fajn.
A ten obchodník, Ricardo, jak se má on?
Obchodník Ricardo...
Jsem rád, že se ptáš. Má se dobře.
- Ptal se po mně? - Jasně. To se vsaď, že ptal.
Když jsme spolu naposled mluvili,
doufal jsem, že celou tu situaci s věnem uzavřeme,
ale ještě to není hotovo.
Žádají hodně peněz a...
Víš, s těmi penězi, které posíláme sem
a taky tvým sestrám a jejich dětem, je to...
Je to velký výdej peněz a zase tak moc jich nepřichází, takže...
Ale možná kdybychom posílali méně peněz sem do kláštera,
mohli bychom našetřit,
a já bych mohla přijet a žít s tebou a s matkou a...
Posílat sem míň peněz není dobrý nápad,
protože by to mělo špatný dopad na rodinu.
Ale vím, jak moc se chceš vdávat, mé dítě.
Já vím, ale možná to... možná to není tvé poslání.
Jak ti jde vyšívání? Pořád to děláš?
Protože v tom jsi dobrá
a možná, že to je tvé poslání.
Někteří lidi jsou na manželství a rodinu, teplo domova a tak,
ale možná, že ty jsi dobrá na detailní výšivky.
Víš? Prosím. Hlavu vzhůru!
Podej mi prstíček.
Ahoj, zlato!
Bude to dobré. Tatínek tě miluje.
- Miluji tě. - Tak jo.
Opatruj se a...
neztrácej naději.
Tělo Kristovo.
Amen.
- Tělo Kristovo. - Amen.
Jsi v pořádku?
Tělo Kristovo.
Sestro Alessandro, jaká byla otcova návštěva?
Dobrá.
Dobrá?
Ano, byla dobrá.
Nějací potenciální nápadníci?
Ale vždyť kvůli tomu sem ani nepřijel!
- O tom jsme nemluvili. - Kvůli čemu tedy přijel?
Ach, můj bože!
Řekla jsem ti, aby ses na nás kurva ani nedíval, úchyláku!
Omlouvám se.
Proč k nám vůbec zvedáš pohled?
Dívej se do země, zasranej úchyle!
- Promiňte. - Co je to za hnus?
- To je tuřín. - Žádný tuřín, to je sračka!
Myslíš, že jíme sračky?
- Ty sračko! - Jo, jsi sračka.
- Promiňte. - Jsi nechutný!
Jo, jsi nechutná sračka!
Myslíš, že něco z toho jídla budeme jíst?
Máme hlad, kurva! Nic neuděláš správně!
Jen se podívej na tuhle zeď! Podívej se, cos postavil!
Je to příšerné, ty posraný imbecile!
- Co tady vůbec děláš? - Prosím!
Myslíš, že na nás můžeš mluvit? Že na nás můžeš zírat?
- Víš, kdo je můj otec? - Dej mu! Zaslouží si!
Dobře ti platí, a ty neděláš nic!
- Ty malá kryso! - Ty zasloužíš!
Jsi jenom malá posraná krysa!
Co to je, žrádlo pro červy?
- Nenávidíme tě! - Prosím!
Ty to jídlo jenom hromadíš, co? Jako posranej žid?
Že to tak děláš?
- Máme hlad! - Víš, cos udělal!
Ty víš, cos udělal!
- Shoř v pekle! - Zasloužíš si výprask!
- Shoř v pekle! Nenávidíme tě! - Zasloužíš si umřít, parchante!
Dobrá. Skoro hotovo?
Ano, Tommasso.
- Skoro hotovo. - No jen se podívejte!
- Není to nádhera? - Překrásné. Kdo to udělal?
- Sestra Alessandra. - Musíme jich udělat víc.
Ve městě půjdou na dračku.
Ať Lurco zavírá zahradní branku,
- chodí do ní jeleni. - Dobrá.
Dobrá.
Tak jo, kamaráde.
Připraven na cestu? Připraven?
„A teď když list z javoru odpadl
a větve v koruně stromu uschly,
neb kůrou k nim sladká tekutina mízy nevystoupá,
ptáci umlkli ve svém trylkování
jen kvůli chladu, jenž je svírá.
Však přesto všechno jsem neotřesena,
neboť jsem omlazena a prosperuji, když vše štěstí ostatní je zmařeno.
A i když je vše mé veselí skličující tak, že se nevychloubám otevřeně,
nemohlo chvále zabránit v tom, aby mě dosáhla... “
- Nejsou to dobří lidé. - Ne, Lurco...
Ne, odcházím. Ty jeptišky, ne. Plivaly na mě.
- Kdo na tebe plival? - Ony.
Lurco, musím odjet.
Musím jet na trh prodat ty látky, prosím!
Otče, je mi líto, ale plivaly na mě.
Nadávaly mi do židů.
- Do židů, otče Tommasso! - Lurco, prosím.
- Do židů! - Prosím!
Prosím, vyčkej jen dva dny!
Chci si myslet, že jsme měli hezký život,
myslet si, že s tebou sdílím životní styl,
který je příjemný a luxusní.
Vychutnej si toho bažanta.
Hned až sem přijede Florencie,
budeme jíst kuře jako banda nějakých posraných Chorvatů.
Poslal jsem do Florencie dalšího posla.
Posel se vrátil. Bojuje s guelfskými vojáky.
Dostal Florencii. Dostal Arezzo.
Pisu ještě nedostal, ale dostane ji.
A potom půjde po nás.
Tak jsem poslal posla do Arezza.
V Arezzu není.
Je v Pise.
On totiž... Chystá se hrát o Pisu.
Pisu ještě nedostal, ale dostane ji.
Jsou slabí, jako guelfové.
Víš, co přijde po Pise? Lucca.
Jde po našem obchodu s hedvábím.
Takže, má drahá,
užij si tohoto bohatého životního stylu, svých dvojích šatů,
svého bažanta i té čočky.
Užívej si to.
Brzy to skončí.
Celá ta věc s florentským spiknutím
je už tak daleko, že o tom pořád mluví.
Je to jako duševní nemoc.
I když třeba dělám, že spím, pořád o tom mele.
- „O všechno přijdeme.“ - Jo.
A tehdy říkám věci jako:
„Doufám, že přijdeme, abys už zavřel hubu.“
Zavřel hubu.
Myslí, že všechno, co se stane, je kvůli nim.
Jo, říká spoustu věcí.
On prostě...
pořád mele. I ten tón hlasu je hnusný.
Jo? Chováš se, jako bych tím já netrpěl taky.
Jsem hned vedle tebe.
To znělo jako on.
- To znělo jako on. - Ne. To nebyl on.
On pořád chrápe. Jenom se uvolni.
Jsi tak hezký!
- Měla jsem pocit, jako bych slyšela... - Ne.
Dobře, tak budeme znovu šukat. To ti pomůže se uvolnit.
Ne. To je on.
- Ne. To je on! - A kurva!
Kurva!
Do prdele!
- Cos to udělala? - Co jsem udělala?
Co je to tam venku? Jsou to guelfové?
Florencie? Jdou sem? Jdi po nich!
S tebou to vyřeším hned potom.
Jsem k smrti vyděšená!
Takhle ráno poznám, kdo jsi.
Vyřešíme to mezi sebou.
Já vám řeknu, co se stalo, na sto procent.
Když jsme spali, přišel démon a uřezal nám vlasy.
Nedá se dokázat, že to démon nebyl,
což znamená, že to démon byl.
Kdo jiný to mohl být? Černokněžník?
Jediné logické vysvětlení...
Dobré ráno.
Můj pane.
Vy mrzcí psi.
Jeden z vás, sloužících,
si myslí, že je nějaký vtipálek.
Na co to kurva čumíš?
Opíchám tě tam, co dýcháš.
Co to mělo bejt?
Viděl jsem do města vtrhnout guelfy
jako divou zvěř, trhali muže úd po údu.
Viděl jsem osmiletého chlapce, sraženého k zemi,
kde mu voják botou rozdrtil hlavu o kámen.
Oči mu vylezly z hlavy až sem...
Viděl jsem svou nádhernou osmiletou sestru Benicii,
sraženou k zemi a znásilňovanou
guelfy, dokud nezemřela.
Jako žena byla vyvinutá mnohem krásněji, než jsi ty dnes.
Vidíš tu měď v mých vlasech?
Ty nejkrásnější vlasy této barvy měla po celém těle.
Sklapni už!
Přestaň o tom mluvit. U stolu ne, rozumíš?
Žádné oči nebo drcení a tyhle věci.
Nechci slyšet o žádném násilí,
protože jím a trávím, tak s tím přestaň.
Ticho!
Jak se opovažuješ?
Jsi slabá.
Začínám mít podezření, že ti v žilách
koluje guelfská krev.
Ach, ne! Jak jsi to zjistil?
Dnes večer do tvé ložnice přijdu s ďábelským bodcem,
čerstvě vyleštěným.
Ne.
Tohle už dělat nebudeme. Už tam nic strkat nebudeš.
- Nic z toho nikdy nevyjde. Nic. - Tak to se ještě uvidí.
Já už to dělat nebudu.
- Potřebuji doplnit. - Nech toho.
- Ne, prosím. - Jenom rychle trochu doplnit.
- Pojď sem. - Ne!
- Pojď sem. Jsi šílený. - Ne!
- Přestaň! Někdo nás přistihne! - Jsi tak sladký!
Zabije mě, kurva!
Jestli mě někdo chytí...
- Ježíši! - Já ti nechci ublížit. Prostě přestaň.
- Sundej si kalhoty. - Ne, běž pryč!
- Proč je tam tolik záhybů? - Ach, bože! Ježíši!
Do prdele. A do prdele!
Přineste mi ty jeho zatracené koule.
Kurva!
Bůh to zatrať.
Rozsypaly se ti ty tvoje větvičky.
- Kde jsi? - Běžím!
Pohni!
- Tak běž beze mě! - Běžet bez tebe?
Já tě doběhnu.
Masseto, promluvme si o tom!
Jenom zastav!
Stůj!
No tak, Masseto!
Neutíkej!
Masseto!
Ne!
Ale ne!
Ne.
Otče?
- Jdi od nich! Jsou moje! - Ne. Hej!
- Ne, ono to jenom vypadá, že jste... Hej! - Jdi odsud! Ty jsou moje!
- Přestaňte! Jenom se vám snažím pomoct! - Jestli jsi bandita, udeřím tě!
Můžete buďto přijít o všechny věci, nebo mi věřte a dovolte mi vám pomoct!
Byl jsem pověřen, abych se o tyto věci postaral,
ale zničil jsem je!
Všechny ty věci vyrobily sestry,
- a já jsem o ně přišel ve vodě. - Ale to je v pořádku.
- A teď jsem spadl... - Pomůžu vám.
Jste v pořádku?
Jsem opilý!
A spadl jsem z vozu a to zvíře šlo špatným směrem.
Tak jo. Jenom zůstaňte sedět, prosím.
Tak. A je to.
Dobrá.
A je to.
Kéž bych ti to mohl nějak oplatit.
- Peníze nemám, ale mám víno. - Otče, peníze nepotřebuji.
Ani víno. Nemáte vůbec zač.
Jsi si jistý, že ti to nemohu nijak oplatit?
Možná, kdybyste pro mě dnes měl místo k přenocování,
to bych opravdu ocenil.
- Ty nemáš kde spát? - Ne.
No, tak to pojď se mnou.
Byla to naprostá katastrofa.
Neměl jsem se zastavovat a mluvit s Lurcou.
To je to, co mě zdrželo.
A pak jsem byl venku v noci.
Musel jsem pít víno, protože jsem neměl vodu.
A potom jsem si neuvědomil, jak opilý jsem,
a o všechno jsem přišel!
Je mi to líto, otče.
- Kéž bych toho mohl udělat víc! - Jak já to jenom vysvětlím?
To nic. Udělal jsi toho hodně.
Tak, a tady máš čerstvý chléb.
Jen opatrně. Jez... pomalu.
- Je vážně, vážně dobrý. - Jo.
Omlouvám se, že jsem byl
předtím tak rozrušený a rozčilený. Já...
To je v pořádku.
Nedal by sis víno?
Do dna!
Nedotkl jsem se.
Je to úžasné.
- Až moc úžasné. - No to je požehnání!
Nejlepší požehnání, jaké jsem kdy zažil.
Zachránil jsi mě.
Vy jste zachránil mě! Děláte si legraci?
Nedělám si legraci.
Nezachránil jsem tě.
Nedokázal jsem to kolo vozíku znovu nasadit.
Požehnej mi, otče, neboť jsem zhřešil.
Je to už hodně let...
od mé poslední zpovědi uplynulo mnoho let.
Toto jsou mé hříchy.
Spal jsem se ženou jiného muže.
Je to šlechtic a můj pán.
Tak to je cizoložství.
- Já vím. - Je to velmi závažný hřích.
Někdy...
mi přitiskla ústa kolem pohlaví.
Ano. Tak to je sodomie.
Také závažný hřích.
Pokládá se za sodomii taky, když...
když jsem přitiskl ústa na její pohlaví, zatímco...
ona současně měla ústa kolem toho mého?
Proč jsi to dělal?
Protože se jí to líbilo.
Ano, to je také sodomie.
Myslel jsem, že sodomie je jenom,
když někdo někomu vnikne dozadu.
Ano, to je také sodomie.
- To je tradiční forma sodomie. - Jo.
- Dělal jsi to? - Ano.
Ano, já... K tomu také došlo.
Ale nevylil jsi dozadu své sémě?
Ne, to ne.
Dobře.
Nevylil jsem své sémě do ní,
jenom na záda nebo na prsa.
Většinou ale chtěla, abych jí sémě nastříkal do obličeje.
Inu...
To jsou vážné hříchy a...
Lituješ, žes tyto věci dělal?
Poučil jsem se, opravdu jsem se poučil.
A opravdu nechci... Už nechci být stejným člověkem.
Jestli se vrátím na silnici, chytí mě a zabijí mě.
Dobrá, udělím ti pokání.
- Desetkrát odříkáš Zdrávas Maria. - Jo.
- A patnáctkrát Otčenáš. - Ano.
Co se týká té druhé situace,
toho, jak tě pronásledují,
myslím, že možná mám řešení, které může být požehnáním pro nás oba.
Ano, děkuji vám, Otče. Děkuji.
- Dobrý den, Mareo. - Dobrý den.
- Je vhodná doba? - Ano.
Chtěl bych vám někoho představit. Tohle je Masseto.
Je hluchoněmý.
Potkal jsem jej na cestě, mluvil jsem s jeho rodinou
a oni mi vysvětlili, že je velmi dobrý v zahradničení,
menší tesařině.
Mohl by nám pomoci opravovat klášter
a dělat všechny ty věci, které dělal Lurco.
A myslel jsem, že to, že je hluchoněmý,
by znamenalo mnohem méně konfliktů se sestrami.
Nemůžu uvěřit, že jste se setkal s hluchoněmým.
Jaká byla cesta? Prodal jste nějaké látky?
O tom bychom měli mluvit v soukromí.
Ale říkal jste, že je hluchoněmý.
No jo.
Byl jsem okraden.
Ublížili vám?
Ne, jsem v pořádku.
Nezranili mě, ale bandité mi všechno vzali.
Vzali všechny výšivky a všechno hedvábí,
takže jsem nic neprodal.
Vrátil jsem se s prázdnou. Omlouvám se.
Co mohu říci? Je mi to trapné, ale...
To bude v pořádku.
Dobrá. Nedělejte si starosti. Ať hned začne.
Jdeme.
Dobrý den.
Kdo jste?
Jsem Sestra Ginevra.
Co děláte?
Kopete příkop?
Kopete příkop.
Dobrá.
Protože Bůh je dokonalý,
je naším úkolem žít v souladu s Jeho podstatou.
Někdy je však těžké zjistit, že štěstí
a věci nejdou podle nás.
A myslíme si, že jsme trestáni, ale tak to není...
- Děkuji, Sestro Fernando. Děkuji. - Není zač.
Ale Bůh je dokonalý.
Fernando! To stačilo!
- Co je? - Tohle je...
Violo, jdi dovnitř a dočti si knihu.
Přestaň. Nech toho!
Co to děláš?
Řekla jsem nech toho! To stačí!
- Co to do tebe dnes vjelo? - Ale nic. Moc se omlouvám.
Víš co? Jdu kydat hnůj nebo drhnout sklepy
- a nebudu tě rušit... - Nevím, kde se to vzalo!
- Že se na tebe právě usmál? - Já nevím.
- Proč se usmívá? Kdo to je? Počkej! - Nevím.
Kdo sakra jsi?
Kdo jsi?
- Co jsi zač? - Fernando, přestaň!
Je to vetřelec. Nevím, kdo to kurva je!
Zavolám Matku Mareu.
Dobře. Běž.
Řekni mi, kdo jsi!
Cože? Řekni něco!
Odkud jsi přišel? Co to je?
Co děláš s těma rukama?
Cože? Co? Máš hlad?
Co to jako je, pták? Modlíš se?
Co mi to kurva říkáš?
- Řekni mi, kdo jsi! - Fernando!
Ne že mu usekneš hlavu!
Jmenuje se Masseto! Je hluchoněmý. Pracuje pro nás.
Najal jej otec Tommasso.
Omlouvám se, že jsem vám to neřekla.
Pořád si stěžujete, že na vás Lurco mluví,
a Masseto nemluví vůbec.
Takže bych byla opravdu ráda, kdybyste mu daly šanci.
Prosím!
- Tak jo. - Dobrá.
A Sestro, potřebuji s tebou mluvit.
Už můžeš vstát!
Neslyší tě.
Proč ho bráníš?
Hned!
Otce Tommassa přepadla tlupa banditů a...
- Ne. - On...
No, ukradli mu všechny výšivky.
Takže všechno, co jsem udělala, na čem jsem dělala, je pryč?
Ano, tohle se bohužel stalo.
Jsi v pořádku?
Ano, jenom...
Vím, že je toho na tebe hodně.
Moc ráda bych ti získala
nějakou výpomoc s prací, které bude dvojnásob,
abychom nahradily všechno, oč jsme přišly.
Haló?
Ahoj.
Rozbila jsem to. Je to rozbité.
Můžeš to spravit? Ano?
Máš opravdu milé oči.
Omlouvám se, že jsem na tebe vyjela.
Bylo to jenom proto, že ony vyjely na mě.
Požádaly mě, abych zničehonic
zdvojnásobila výrobu výšivek.
A já to dělám všechno sama.
Řekly, že mi pomůžou, ale pak mě v tom nechaly
jenom s nějakou starou a scvrklou komatózní ženskou.
Když se na ni podívám,
vidím samu sebe.
Tohle se ze mě stane. Prostě tady chřadnu.
Tohle jsem si nepředstavovala, víš?
Co to děláš?
Proč se schováváš v trávě jako nějaké zvíře?
Viděla jsem Sestru Alessandru jít do kůlny.
Ale vím, že nešetří peníze pro obchodníka Ricarda.
Takhle to vypadá, že to ani není jeho chyba.
Nikde ve světě není žádná naděje.
Je to tak smutné a depresivní!
Nikdo z nás nemá naději. Ano, podívej se na sebe.
Podívej se na sebe. Nemluvíš. Neslyšíš. Není to fér!
Musíš tady trčet se všema těma mrchama,
stejně jako já!
Já ani nevím, co mám dělat.
Je to tak nefér!
Co to tam kurva dělá?
Nemám ponětí.
Pomodleme se.
Pane, dopřej našim tělům pokojný spánek
a dejž, aby práce, již jsme dnes udělali, byla zaseta pro věčnou sklizeň
Krista, našeho Pána.
Amen.
Pane, dej nám klidnou noc a dokonalý konec. Amen.
Odpusť mi, Otče, neboť jsem zhřešila.
Od mé poslední zpovědi uběhly tři dny.
A z čeho se chceš vyzpovídat?
Včera, když jsem šla zahradou,
vytáhla jsem tuřín a celý ho snědla,
ale nepodělila jsem se se sestrami.
- A lituješ toho? - Ano, Otče.
- Protože to byla lakota, že ano? - Ano, Otče.
Něco dalšího?
Ano, Otče.
Mívám nečisté myšlenky.
- A jednala jsi podle těchto myšlenek? - Ne, Otče.
Odpusť mi, Otče, neboť jsem zhřešila.
Od mé poslední zpovědi uběhly dva dny.
A z čeho se chceš vyzpovídat?
Nedávno jsem v zahradě našla tuřín
a celý jsem ho snědla, ale nepodělila jsem se se sestrami.
- A byl tak lahodný... - Sestro!
Ginevra mi právě řekla stejný příběh.
Tys zaslechla její zpověď?
Ne.
Dobře.
Máš něco dalšího?
Ne. Nic víc ke zpovědi nemám.
Nebyla jsi na modlitbách, Sestro. A to už něco je.
To bylo proto, že oslice utekla do lesa a já jsem ji zachránila.
Měl byste mi děkovat, Otče.
Podívejte, já chci...
Nevím, co tady mám dělat.
Pokud se nevyzpovídáš, Bůh ti nemůže odpustit, takže...
- Nemám nic ke zpovědi. - Dobrá.
Tak jdi a přemýšlej o tom, co jsi udělala.
- Zkusíme to znovu příští týden. - Ano, Otče.
První den.
První den. Děkuji.
Přežil jsi.
Jak to šlo?
Ale jo. Práce jako taková šla opravdu hladce.
A udělal jsem spoustu práce v klášteře
a to bylo dobré.
A taky...
jsem potkal několik sester, které byly...
které prostě byly zajímavé.
Jsem prostě rád, že tady jsem, takže...
Ty dívky umí být zlé. Nebudu lhát.
- Umí být velice zlé. - Vážně?
- A násilné. - Násilí? Já...
Já tomu prostě nemůžu uvěřit.
Byly tak milé.
Fyzicky napadají lidi.
- Takže kdyby se něco stalo, řekni mi. - Jo.
Ať to bude cokoli, můžu to napravit, ale musíš mi to říct.
Chci říct, že to s tou hluchoněmotou tě má chránit.
- Přesně tak. - A udržet sestry od tebe dál.
Protože mohou mít problémy s mentalitou.
Nakonec to bude mít velice pozitivní vliv.
Žít eticky, každý den sloužit Bohu.
To tě opravdu duševně posílí.
Jo, máte pravdu.
Myslím, že se můžu hodně naučit
pozorováním sester a všech okolo,
kteří jsou asi velice etičtí, to jo.
Na zdraví!
Vlastně jsem se chtěl zeptat,
jestli je v pořádku, že pořád pijeme to mešní víno?
No, požehnal jsem ho, takže...
- Požehnal jste, takže... - Myslím jako...
nikomu jinému to neříkej, ale...
Jak bych mohl? Jsem hluchoněmý, pamatujete?
- Ahoj. - Ahoj.
Ty nejdeš spát, že ne?
Ne.
Máš něco k pití?
Co chceš?
Otec Tommasso nechal odemčený přístěnek.
Zdravím. Jsem Marta.
Je to má kamarádka od dětství.
- Jo, kamarádka od dětství. - Vyrůstaly jsme spolu.
Jsi opilá?
- Ne. A... - Tak to by sis měla dát ještě.
Máš nádherný pokoj.
Ano. Zařídil mi ho táta.
Proč je tak velký? Je mnohem větší než ten tvůj.
Vážně?
Nikdy jsem ve tvém pokoji nebyla.
Ale ano, byla.
Ne.
Nesměj se.
- Co to děláte? - Nic. Vrať se do postele.
- Nemůžu spát. Jste moc hlasité! - Vypadni odsud!
- Já ti... Tak pojď kurva dovnitř! - Co tady děláte?
- Zavři už tu hubu! - Co tady děláte?
- Kdo jsi? - Ahoj.
- To je Marta. - Jsem Marta.
Máš divný přízvuk. Odkud jsi? Z jihu?
- Ach, můj bože! - Jsi z Umbrie?
Ne. O čem to mluví?
- Mluvím stejně jako ty. - Ne. Je odsud.
- Nejsi z Garfagnany. - Je.
Nezníš jako z Garfagnany.
- Proč prostě ne... - Vy pijete mešní víno?
- Ano. - Ne.
- Otec Tommasso to pije pořád. - Jdu to říct Matce Maree.
- Proč pořád na někoho žaluješ? - Proč mě škrtíš?
Jo, tiše! Prostě se trochu napij.
- Sestra Alessandra chce, aby ses napila. - Ginevro, to je v pořádku.
V životě na ničem nezáleží. Všichni umřeme.
Pořád se dějí nějaké strašné věci.
- Návštěvy jsou přece zakázány. - Tak si to prostě jenom užij
- a dej si trochu vína. - Všichni umřeme.
- Ale nebudeme z toho mít průšvih? - Napij se!
Chuť je špatná. Je špatné.
Myslím, že je v něm písek.
Je pravda, že se tě nikdy nedotkl
žádný muž, ani ty ses nedotkla žádného muže?
- Ne. - Ne.
- Nikdy? - Ne, nikdy.
Tak to je smutné. Nenapadlo tě někdy, jaké to je?
Proč? Je to vážně tak skvělé?
Je to největší potěšení na zemi.
Opravdu?
Ach, můj bože! Ty vůbec netušíš!
Je to tak dobré, že jsem slyšela o ženách,
které dělají lektvar z rulíku zlomocného,
jenom aby mohly svádět muže.
My to dělat nemůžeme, protože by nás zavřeli.
Jo, je to smrtelný hřích. Nedostaly bychom se do nebe.
Je to smrtelný hřích.
Jo, tak bys to asi neměla dělat.
No, to asi ne.
Ono na tom stejně nezáleží, protože se to nikdy nedozvíme.
Na ničem nezáleží.
Opravdu jsi z Garfagnany?
Ano, jsem.
Ahoj.
Ahoj, maličká.
Není mi dobře.
- Není mi dobře. Ne. - Ale ano, je to moc těsné.
Ano, trochu to...
- Přestaň! - Měla bych jít.
Já ne...
Neměla bych... Já ne... Je mi zle. Mám pocit jako...
- Chceš do postele? - Jo. Měla bych jít do postele.
- To je v pořádku. - Ne. Omlouvám se.
Omlouvám se!
Ale ne, to je můj pokoj.
- To je můj pokoj. - Jo, je to tvůj pokoj.
- Promiň. - To je v pořádku.
Omlouvám se. Já ne...
Ahoj.
Tohle jsem udělala pro tebe.
Pro tebe, ano. Ukážu ti to.
Mohl bys trochu...
Ano.
Je tam vyšito: „Děkuji“. Za to...
Za to, že jsem s tebou onehdy mohla mluvit.
Mluvila jsem tak bláznivě, já vím.
Já vím, že mě neslyšíš.
Potřebuješ pomoct?
Mohla bych... Aspoň...
Myslím, že ti to pomohlo.
Ano. Takže, takhle to děláš?
Dobře.
Ach, jsem tam špinavá!
Je tak teplo.
Je tady takové horko...
Musím si jenom...
Tak je to lepší.
Omlouvám se.
Promiň.
Máš pravdu.
Je to příliš rychlé.
Je to příliš rychlé. Měli bychom přestat.
Omlouvám se.
Omlouvám se. Promiň.
Dobrá.
Měj se.
Sláva na výsostech Bohu
a na zemi, pokoj lidem dobré vůle.
Chválíme tě. Velebíme tě.
Klaníme se ti. Oslavujeme tě.
Vzdáváme ti díky pro tvou velikou slávu, Pane Bože,
nebeský králi, Bože, Otče všemohoucí...
Včera večer to bylo hezké.
- Jsi unavená? - Jo.
Jo, já taky.
- Je ti dobře? - Ne, není mi dobře.
- Bavila jsem se. - Není mi dobře.
Mohla bys prosím přestat mluvit?
No, dobrá.
Dobrý den, dámy!
- Co tady děláš? - Co tady děláš?
Jdu jenom tak náhodou kolem.
- Cože? - Dělám si legraci.
Jenom jsem si trochu ušpinila závoj
a věděla jsem, že tady budete, holky,
tak jsem si řekla, že bych sem
zašla a vyprala si ho s vámi.
Chceš si prát vlastní závoj?
Jo. Proč ne?
Nikdy si nic nepereš.
- Ale že to byla včera zábava. - Jak sis ten závoj mohla tak ušpinit?
No, byla jsem předtím v zahradě,
ten nový nádeník tam kopal nějaký příkop
a já jsem si říkala, že bych mu měla pomoci.
Tys kopala příkop?
Byla to vlastně... Byla to vážně legrace.
Takže, co mám udělat?
Mám ho jenom ponořit do vody? Je to tak...
Tady je to opravdu špinavý.
Takže ho ponoříš do vody,
potom ho přeneseš do té mísy, ve které je popel.
Dáš to do mísy a ten popel po něm rozetřeš.
A tak to necháš den ležet.
A zítra se vrátíš a z mísy ho vyndáš,
potom ho opravdu dobře vymácháš ve vodě
a potom ho vyždímáš
a pověsíš na šňůru.
Zdá se, že jsi v tom vážně dobrá.
Takže možná...
bych ti ho tady měla nechat. Bylo to skvělé.
Díky. Mějte se, holky!
Měj se!
Myslím, že bych ho stejně nakonec musela vyprat.
Na. Dodělej to.
Musím uklidit sklep.
Tady to je.
Ano, mělo by toho být dost.
Sestro Fernando?
Musíš si pamatovat, že to nesmíš dávat do pusy, ano?
Já vím.
Sundej si ten hábit.
Celý si ho zašpiníš.
- Takže jsi připravena? - Jo.
Dobrá.
Do toho.
Jenom tak,
abys vypadala trochu
reprezentativněji.
Udělej přesně to, co ti řeknu.
Dbej na to, aby viděl tvé oči.
Dobrá, polib jej.
Polib jej.
Dělej!
Dobrá.
Pojď blíž. S nožem opatrně.
Strč to celé dovnitř.
Dobře.
Vylez si na něj.
Zatlač mu svým pohlavím na břicho.
Fajn. Ukaž mu ruku.
Dobře.
To bude stačit.
Co jste tam dělaly?
Ahoj.
Kde ses tady vzala?
Jenom jsem trhala zeleninu.
Opravdu jsi z Garfagnany?
Ano, jsem opravdu z Garfagnany.
Proč se pořád ptáš? Už ses ptala tak pětadvacetkrát.
Jsi fakt otravná!
Ty mě ignoruješ?
Ne.
- Ale mám pocit, že mě ignoruješ. - Neignoruju.
Můžu se tě na něco zeptat?
Ano.
Znamenala pro tebe včerejší noc něco?
Ne.
Byly jsme opilé a bavily se.
Zapomeň na to.
Tak jo!
Masseto!
Já vlastně jsem... Momentálně je mi fajn.
- No tak jo. - Jo.
Jak to jde?
Byl to dobrý den.
Jo, já...
Já nevím. Už si asi dokážu...
Asi si dokážu představit, že bych tady chvíli zůstal.
- Opravdu? Myslíš, že bys mohl zůstat? - Jestli mě tady necháte, ano.
Děláš si legraci? Vyřešilo by to spoustu problémů.
A jak to jde se sestrami? Je to v pořádku?
Myslím, že jsou ke mně trochu milejší.
- Dobře. Ale ne zase moc? - Jo.
Ne. Rozhodně ne moc.
Přijde mi, že tak akorát.
Dobrá, a teď si připijme, jenom takový rychlý přípitek
a potom bys možná mohl ke zpovědi.
- Jo. - Víš, jak to děláváme.
Dnes si nedám, jde jen o to, že...
Jsem trochu unavený. Dlouhý den.
Dobrá, dobrá.
Ale nalít to zpátky by přineslo smůlu.
Takže si dáme jenom jednu, a pak...
Sakra!
Zdravím.
Jste sám?
- Samozřejmě. - Někoho jsem slyšela.
Ne. To jsem si povídal pro sebe.
Pojďme se projít.
- Zdravím vás, biskupe Bartolomeo. - Otče Tommasso!
- Rád vás vidím. - Děkuji.
- Pojďte dál. - Dobrý den!
Dovolte. Vezmu vám to. Musíte být unavený.
- Velmi unavený, velmi dlouhá cesta. - Moc rád vás vidím.
Také vás rád vidím.
Poněkud nečekaně.
- Vypadá to skvěle! - Ale...
My to pro vás zařídíme.
Ach, ano. Jistě.
A do prdele!
Otevřela jsem bránu a byli tam dva divocí koně.
Jsou pořád zde?
Ne. Zmizeli.
Znáte Alessandru,
- Ilariovu dceru? - Ilariova dcera, samozřejmě.
Zdravím.
Jeho obchodu se momentálně nedaří.
- Ach, to je hrozné. - Nerad to říkám, ano.
Ano.
Jednu takovou chci.
- Jednu vám dát můžeme. - Ano, je vaše.
- Děkuji, Sestro Alessandro. - Děkuji.
- Těšilo mě. - Díky za váš čas!
A všichni jsme šli na pole a pracovali na jednom pozemku.
Já vás chápu, ale chtěla bych, abyste se soustředil sem.
Ne, ale březen mi stačí.
Jak jste textil prodávali v únoru před tím, než se vyprodal?
Líbí se mi, co říkáte, a když dovolíte...
Ne. Ale tohle je březen. Březen mi stačí.
Matko Mareo, musím s vámi mluvit o Sestře Fernandě.
- Je s ní něco? - Chová se velice podezřele.
Je tu něco, co byste měla vědět.
Víte, jak pořád říká, že oslice utíká?
- Tak ona neutíká. - Dobrá, teď není vhodná doba.
Celou dobu o tom lže.
Ne! Ona lže! Určitě to chcete slyšet!
Dobrá, vteřinku vydrž.
Moc se za to omlouvám.
Viděl jste tato čísla? Copak...
Já to sleduji obecně,
i čísla, ale zejména...
S Fernandou se něco děje.
Řekla, že jde do sklepa. Šla jsem tam.
- Sestro, prosím, tiše. - A nebyla tam.
- Lhala. - Biskup Bartolomeo
- a Tommasso tě uslyší. - Měla tu kamarádku.
Chováš se velice podivně.
A pila alkohol.
Ukradla ho z přístěnku. A nikdy nespí.
- V noci ji slyším. - Tiše.
Určitě lže i o tom, že oslice utíká.
Proč by lhala o oslici?
Nevím, proč lže, ale zkontrolovala jsem zdi
i brány a neexistuje způsob, jak by mohla utéct.
Myslím, že se o oslici musí starat někdo jiný.
Já se o ni můžu starat.
Zvážím to.
- Děkuji, Matko. - Probereme to později.
Není to úžasné, sestry?
Že Rosa má schopnost
předpovědět přesný den smrti Bedřicha II.
Myslím, že tuto schopnost hluboce se spojit s Bohem máme všechny.
Tento příběh jsem vyprávěla proto, že ne vždy Bohu nasloucháme.
Hej!
Co se to děje?
Ty mluvíš?
Ne.
Slyšela jsem tě.
Hned mi řekni, co se děje,
nebo já všem tady řeknu, že nás podvádíš!
Dobrá. Omlouvám se.
Neměl bych s tebou mluvit.
Neměl bys se mnou mluvit? Co to vůbec znamená?
Haló!
- Schovej se! - Slyšíš mě?
Slyšíš mě? Ne, neslyšíš.
Slyšíš mé myšlenky? Protože já tvé myšlenky slyším.
Slyším tvé myšlenky.
Ahoj.
Tohle je jiné.
Myslím, že mám ráda sex s dívkami.
Nikdy jsem to nikomu neřekla.
Mám spoustu tajemství. Jsem židovka.
Nikdo to neví, ale ty to teď víš.
Ale nevíš, protože nemůžeš...
Jsou tady andělé. Vidíš ty anděly?
Vidím anděly. Ach, já je slyším.
Oni to vědí. Vědí, že jsem tady.
Ach, bože! Dobrá.
Co ty tady děláš?
Jenom se dívám do sena.
- Fernando! - Co to s tebou sakra je?
Proč máš po celém obličeji krev?
Uhni mi z cesty!
Fernando?
Tudy. Tak pojď! Mají oslici.
Ježíši! Jsi v pořádku?
Asi budu zvracet.
Dobře. Dostaň to ze sebe.
- Nebudu zvracet. - Dobře.
Musíme jít dál. Jdeme dál.
- Tak jdeme. - Je mi horko. Proč je mi tak horko?
- Nevím. - Mám takovou žízeň!
Musíme jít dál.
Cože, světla? Podívej na ta světla!
Jen se podívej na ta světla!
Skrč se!
Co to je?
- Měla jsem rulík. - Cože?
Ona ho měla. A měla sex, tak jsem taky chtěla mít sex.
A tak jsem si vzala rulík, abych mohla mít sex, a potom...
Čarodějnice!
Jsou to čarodějnice!
Dělá spoustu hluku.
To je v pořádku. Je hluchoněmý.
- Možná bychom mu měly dát roubík. - Nemá to smysl. Nemůže mluvit.
Tiše!
Ginevro, ne!
Ginevro, vrať se!
Ginevro, stůj!
Tak to bylo umístěno, když bohyně objala
rohatého pána, svého boha, jenž ji naučil to slovo.
Které zrychlilo dělohu a podrobilo si hrob.
- Ducha tělu. - Ducha tělu.
- Kopí grálu. Ducha tělu. - Kopí grálu. Ducha tělu.
- Slunce Měsíci. - Slunce Měsíci.
Nechť samec je vždy tvým plamenem.
Nesmíte mě zabít! Ne, prosím!
Nesmíte mě zabít! Udělám cokoli!
Vyléčily jsme ho.
To rozhodně ne.
- Vždyť byl hluchoněmý. - Nic nevíš!
Toto je rituál plodnosti.
Říkala jsem, že mu dáme roubík.
Bylo by skvělé, kdybys příště poslouchala.
Fajn.
Co zíráte?
Proč na mě tak zíráte?
Co ta tu dělá?
Co?
Co tady kurva dělá?
Ginevro!
Uklidni se. Polož ten totem!
Ty sem nepatříš!
- Dej mi to! - Ty sem nepatříš!
- Ne. - Ty sem nepatříš!
Ducha tělu. Slunce Měsíci.
Ticho!
Fernando! Přestaň!
- Bože, co tady děláš? - Nedovolím vám ho zabít!
Přestaň, Alessandro. Musím s ním mít sex.
Proč jsi vůbec tady?
Neznáš síly...
Ty jsi čarodějnice? To je šílené! Celá tahle noc je šílená.
- A tys nám celou dobu lhal? - Ano, vysvětli to!
Dobrá.
Ti lidi mě chtějí zabít.
- A tak jsem se dal na útěk... - To je moje oslice!
Ta zasraná mrcha! Snaží se mi ukrást oslici!
Musíme ji dostat. Vymyká se kontrole.
- Dobrá, takže... - Už dost s tím nožem.
Fajn.
Sakra!
Ta zasraná mrcha!
Musíte vědět, co se děje!
Musíte to vědět!
Probuďte se!
Musíte vědět, co se děje!
Jenom minutku. Hned jsem tam.
Co to děláš?
- Je půlnoc! - Ony jsou čarodějnice!
Jsou to čarodějnice!
Musíte o těch čarodějnicích vědět! Jsou venku v lese!
- Oblíct! - Je to čarodějnice!
- Její kamarádka je čarodějnice! - Klid!
Jsou tam všechny. Otče Bartolomeo, musíte to vědět! Jsou to čarodějnice...
Je to čarodějnice!
- Já nejsem čarodějnice! - Přestaň!
- Ty prostě žárlíš. - Ne, to teda ne!
- Zimní hábit? - Neřvi!
- Já ho viděla první! - Proč je tu nádeník?
Co tím myslíš, žes ho viděla první? Ty ani muže nemáš ráda!
- Vždyť tě sexuálně přitahují ženy. - Mě sexuálně přitahují muži!
- Cože? - Měla jsem s ním sex!
- Jsi nevěsta Kristova! - Nespalas s ním!
Jenom ses na něm svíjela.
- Ty taky! - Dost!
Jak se opovažuješ? Biskupe, já jsem sex neměla!
- Říkám pravdu. - Proč jsi takový žalobníček, co?
Vím, co děláš s tou oslicí, a teď je moje!
- O mé oslici nemluv. - Teď mám oslí službu já!
- Co to s ní je? - Je zdrogovaná!
Řekla mi, že si večer vzala rulík
a potom v lese tančila s čarodějnicemi nahá.
A je to židovka!
Já nejsem židovka!
- Sestro Mareo! - Já nejsem židovka!
- Nejsem židovka. - Přestaň mluvit!
Ano!
Nech toho!
- Sestro Mareo! Probuďte se! - Já nejsem židovka!
Já nejsem židovka!
- Pojďte sem. Podívejte se na to! - Já jsem spala!
- Naprostý chaos! - Omlouvám se.
- Všechny vzbudila. - Co to máš na tváři?
Je půlnoc. Dole je nějaký osel.
Proč máte na hlavě kalhoty?
Dobrá, já... Hlavně prosím přestaňte!
Můžu to všechno vysvětlit, ano?
- Všechno je to má vina. - Cože?
- Myslel jsem, že nemůžeš mluvit. - Může.
- Jo, může mluvit. - Myslel jsem, že jsi hluchoněmý.
Je to zázrak!
Soud nechť započne.
Sestro Ginevro, toto jsou tvé hříchy.
Požívání drog,
líhání se ženou,
nepokřtěnost.
Nepokřtěnost?
Proto jsi taková, jaká jsi.
Nemůžeš... Ani jsi neměla projít těmito dveřmi!
Jsi všetečná, vedeš nečisté hovory,
hašteříš se, piješ,
jíš krev.
Myslíte, že jsem už někdy psal: „Jíš krev?“
Kde to jsem?
Závist, smilstvo, homosexualita.
To je stejné jako líhání se ženou, ale my to oddělujeme.
Chtivost, prostopášnost,
neplechy v srdci.
To je ten nejdelší seznam hříchů, jaký jsem kdy viděl.
Smilujte se nade mnou, prosím!
Za trest
tě nechám se celý rok postit.
Dobře.
Ještě jsem to nevysvětlil, takže žádné dobře.
Dobře.
Protože člověk nemůže bez jídla žít.
Ne.
Ale nebudeš o hladu celý rok.
Jenom si vybereš jedno jídlo
- a vynecháš je. - Dobrá.
Takže to bude třeba oběd. Každý den vynecháš oběd.
- Ano. - A které jídlo to tedy je?
Na základě vašeho návrhu budu vynechávat oběd.
To není můj návrh. Musíš ten hřích cítit.
Cítím oběd.
Sestro Alessandro,
víš, že se přátelím s tvým otcem.
A teď jeho dcera dělá tohle?
Lituji toho. Moc toho lituji.
Je to trapné.
Pro mě, to já se cítím trapně.
Jak se asi bude cítit on, až se to dozví?
Prosím, neříkejte to otci. Není třeba mu to říkat.
Je patronem církve, jedním z největších.
A tady je to v havarijním stavu. Rozpadá se to tu.
Vypadá to tu jako stodola ve Filicaii.
Byla jsi tam?
- Je to nechutné. - Je to nechutné!
Prosím, neříkejte to!
Myslím, že tomu tady budu říkat „Malá Filicaia“.
- Prosím, ne! - Možná bych mohl...
Sestro Fernando, toto jsou tvé hříchy.
Odpadlictví,
kacířství,
urážlivý jazyk...
Ale to je jenom tónem hlasu!
Homosexualita...
Prostopášnictví, čarodějnictví.
- Tys dala oči v sloup? - Ne.
Tys dala oči v sloup!
Sestro Mareo, nevím, co říct.
Jsem v šoku.
Smilstvo? Život v rozkoši?
Ty, Sestro Mareo, ty.
Miluješ svět?
Tak proč v něm nezůstaneš?
Proč v tomto světě nezůstaneš, když jej tak miluješ? Není to zábava?
Nemáš k tomu co říct?
Lituji toho, Vaše Svatosti.
Tobě je to jedno?
To je naprostý nedostatek...
Vy se na sebe usmíváte?
Dokázali byste se na sebe chvilku nedívat?
Vymkli jste se kontrole.
Otče Tommasso.
Ani nevím, kde mám začít.
Prosím vás o odpuštění
a prosím o odpuštění Boží za to,
že jsem jako pastýř tohoto stáda zklamal.
Žádám jen o to, abyste za má selhání
netrestal sestry tohoto kláštera.
Mareo.
Je mi to moc líto.
Odebral mi kněžství.
Musím odejít do San Biagia a stát se mnichem.
Mrzí mě, že jsem vás do toho zatáhl. Jste dobrá žena.
Jste dobrá žena, Mareo.
- Měl bych... - Co to sakra děláte?
Vypadněte odsud!
Copak jste tam teď neplakal?
Co to s vámi je?
Stálo to uléhání s Francescou za to?
Opravdu o tom nechci mluvit.
Co ta prsa? Velice kyprá.
Super kyprá, navíc to je Brunova žena, takže to muselo být intenzivní.
Mohli byste prosím přestat mluvit?
- Slyšel jsi, co se jí stalo, že? - Ne. Jak bych to mohl slyšel?
„Na konci období chladu,
když větvemi se
prohání míza, která oživí janovec i vřes.
Když broskvoně rozkvetou a v tůňce žába zpívá
a vrba a bez rostou,
když vidím, že přichází měsíce sucha,
zaměstnám se ve velkém sadu
kde na mnoha místech rostou krásné mladé stromky.
Štěpy jsou velké a ovoce dužnaté
na těch, které by měly být nejhorší.
A květy vypadají jako ty z jabloní.
Když však ovoce přijde,
není to nic jiného než vrby a bez.
A protože hlava je prázdná, konečky údů bolestí trpí.“
Už jsi dokončila úklid sklepa?
Ano, je to všechno hotovo.
Není to otravné?
- Strašně otravné. - Říkala jsem to.
Já vím.
Omlouvám se, že jsem na vás žalovala.
Omlouvám se, že jsem za Matkou Mareou šla pokaždé, když jsem myslela,
že něco není v pořádku nebo je divné.
Omlouvám se, že jsem vám zkazila rituál.
Omlouvám se, že jsem ti neřekla, že jsem čarodějnice.
Ale upřímně, já...
myslela jsem si, že nakonec udělám čarodějnice z vás všech
a že se přidáte k mému sabatu, ale vím, že to zní hloupě.
Fakt myslíš, že bych mohla být čarodějnice?
Jo.
Myslíte si, že ho zabijí?
Vůbec nevím, co se s Giovannim v poslední době děje.
Všimli jste si, že mrkev, kterou dávají vojákům, je rozměklá?
Já jsem to samé říkal včera.
Ono by to nevadilo, kdyby byla rozměklá zvenčí
a vevnitř křupavá.
Já úplně křupavou nemusím, ale...
Může být trochu měkká. Nevadí to.
Ale tohle je jak mrkvový pudink.
Myslím, že když mu umřelo dítě, zcvokl se.
Které? Tomu umřelo snad pět dětí.
Kde je?
Vítej zpátky!
Omlouvám se, že jsem tě nechal čekat. Byl jsem v Sarzaně.
Sešel jsem se s rodinou své nové nevěsty.
Překrásná mladá dáma,
která vypadá, že by mohla mít předpoklady k věrnosti.
Jen si to představ!
Jakmile dosáhne puberty...
Musím ti poděkovat za to, žes mi prokázal neuvěřitelnou laskavost.
Má manželka, která tajila, že je po předcích guelfka,
byla v podstatě naprosto neplodná kunda.
A tys mi dal pádný důvod k tomu, abych ji zaživa zazdil
s divočákem a se psem.
Mám dobrou zprávu a špatnou zprávu.
Kterou bys chtěl slyšet první?
Je mi to jedno.
Dobrá zpráva je, že tě budu držet naživu tak dlouho, jak to jen půjde.
To zní povzbudivě.
Špatná zpráva je, že jenom proto, abych ti mohl působit co největší bolest
a ponížení, zatímco budu mučit tvé tělo.
Mám těžkou volbu s rozhodováním,
kterým z nejoblíbenějších způsobů mučení u tebe začnu.
Mám palečnice. Mám kateřinské kolo.
Vzadu mám skřipec.
Zabíral tady příliš mnoho místa, ale stále je plně funkční.
Pak tu mám novinku jménem krysí bedna, přímo ze Sicílie.
Krysí bednu nezaměňujme s krysí škatulí, jak nazývám intimní partie své ženy
poté, kdys je navštívil ty.
Je to bedna krys, kterou ti jednou otevřenou stranou položím na břicho.
Na druhé straně bedny zapálím oheň,
takže krysy se ve snaze uniknout
musí prokousat tvými vnitřnostmi.
Tak jako tak si spolu užijeme spoustu zábavy
v následujících dnech a možná i týdnech,
záleží na tom, jak tvrdý jsi.
Nikam nechoď.
Do prdele!
Z toho nebyla dobrá zpráva vůbec nic!
Poslyšte.
Vlastně bych opravdu ocenil, kdybyste mě teď nechali jít.
To nám nemůžeš udělat!
- Prosím! - Je to těžká pozice.
Hej, jsme přátelé!
Nebo ne? Ani vy tu být nechcete.
Tak mě pusťte. Utečeme odsud.
Já nemůžu... Nemůžu utéct.
Utíkání není jeho silná stránka.
Jestli umřu, máte mě na svědomí.
S tím přece nechcete žít.
Prosím.
Co je?
Tak jo. Ale musíš sebou opravdu hodit,
- hlavně kolem příkopu. - Ano.
Stráže venku skutečně žízní po krvi.
Ano, samozřejmě. Díky moc.
- Takže jdeme na to. - Fajn.
Ne, nasadím ti okovy.
Co ty jsi za...
- Je tam želva se svíčkou na zádech. - Fakt?
Počkej! Nenechávej mě tu!
Hej, kam jdete? Nenechávejte mě tady! No tak! Prosím!
Stůjte, kreténi!
- Uvidíme, co udělá. - Do prdele.
- Co ty tady děláš? - Přišly jsme tě dostat ven. Ahoj.
Pojď!
- Ale no tak! - Ne. To je v pořádku. Dávám ti to.
Můžeš nám věřit.
My tě zachraňujeme!
Vyšila jsem tuhle pannu, abych ji dala na tvé místo.
Máme pro tebe hábit, aby tě v noci ukryl.
Chceme tě odvést zpátky do kláštera.
Dobrá.
Dobře, pojďme.
- Tohle budu potřebovat vrátit. - Obleč si hábit. Klíč!
Dobře. Fajn.
Jdeme.
Myslíš, že to má něco společného s tím, že nám ostříhali vlasy?
Myslíš, že bychom o tom měli říct Brunovi?
Ten má plné ruce práce s manželkou ve zdi a se vším kolem.
Právě jsme viděli tu nejšílenější věc. Nebudeš tomu věřit.
Takže, byla to želva...
Pojď!
Ahoj!
Tommasso!
Jak to jde v klášteře?
Je tam smutno.
V mužském klášteře je taková nuda!
Jenom se modlíme.
Jako, ono je to důležité, ale...
Jsou tam samí muži.
Moc ráda vidím tvou tvář.
Někdo se blíží!
Pojď!
Pojď.
A jsou pryč.
Tak jo, jdeme.